I Sick….
…Sack
genom
 Hellervärlden

Nr 9 årgång 1 november 2012

Kära Hellerälskare!

Minnesåret 2012 går mot sitt slut. Efter att ha manifesterat hågkomsten av flykten från Sverige vid årsmötet i september var det så dags att i början av november se platserna som Frank Heller kom till på Rivieran för 100 år sedan. Trettiosex medlemmar från Umeå i norr till Vellinge i söder, från Stockholm i öster och Göteborg i väster möttes i Nice av ett härligt soligt medelhavsklimat – och väntande guide och buss. Längs motorväg och den tredje cornichen for vi mot Menton och hotellet Prince des Galles. Det gällde att utnyttja eftermiddagstimmarna väl så den första strandpromenaden vidtog så gott som omedelbart efter ankomsten. Under ledning av väl förberedde Pär Henning, assisterad av Björn Kinberg som tillstötte på plats – och med årsskriften Frank Heller på 

Rivieran i handen skulle vi leta oss fram till Villa St Yves. Det visade sig bli en mycket kort fotvandring. Byggnaden vi sökte låg bara 150 meter från hotellet! 
Tyvärr finns inte Hellers vackra villa kvar utan har ersatts av ett trist hus med turistlägenheter som var ganska dött men Pär och Björn berättade om villan och arbetet med att försöka lokalisera adressen 

– inte så lätt att få fram när man har att göra med fransk byråkrati.
Sedan spred sig gruppen och undersökte på egen hand den trevliga lilla staden med det mildaste klimatet på Rivieran.
Hotellet bjöd på välkomstdrink och medan vi läppjade på den med tilltugg fick alla deltagare presentera sig själva och vad som fått dem att bli medlemmar i sällskapet. Sådana berättelser borde samlas i en kommande skrift.

På kvällen var det promenad in till en restaurang i gamla staden. Efter trerätters-middagen var det dags för Dag Hedman att ösa ur sitt otroliga förråd av Helleriana assisterad av Frank Orton som kunde visa upp en intervju med Frank Heller där han står med en dammsugare i handen. Den måste vara unik eftersom paret Serner alltid hade hemhjälp.

Nådenes sol sken även över den andra dagen. Några var lika djärva badare som Frank Heller och tog sig ett morgondopp. Dagen var anslagen åt en heldagsutflykt. En duktig guide tog oss på slingriga vägar från Menton via Monaco och Nice upp till konstnärsbyn St Paul med det fina konstmuseet Fondation Maeght. Det besågs och beundrades. Lunchen i byn under lindblomsträden på Le Tilleul var synnerligen minnesvärd. 
På återvägen gjordes ett studiebesök på parfymfabriken Fragonard i Grasse. När det mörknade ute och vi inte längre kunde njuta av utsikten genom bussrutorna tog Dag Hedman mikrofonen och berättade lite om Frank Hellers samtida och konkurrent som äventyrsförfattare Gösta Segercrantz.

Vid återsamlingen på kvällen innan vi gick åt skilda håll för att dinera förberedde ordföranden deltagarna på den följande dagens program i Monaco genom att göra en (o)moralisk betraktelse över fenomenet gambling och avslöjade också hur det kom sig att han blivit professor vid lotteri-fakulteten vid Pekings universitet – en historia helt i Frank Hellers anda. 
Och den tredje dagen randades med samma strålande sol. Vi tog oss med lokalbuss för 1 euro till det lilla furstendömet Monaco. Pär Henning hade tidigare under året gjort en rekognosceringstur dit och kunde med säker hand lotsa oss upp och nerför branta trappor och gränder till adresser där Frank Heller och de gestalter han skriver om (Viviani, greve Borgacz, signor Origoni, Karl Petersén) bodde. Efter en härlig lunch på St Benoit med utsikt över Monaco-bukten blev det äntligen dags för besök på det berömda kasinot. 

Här lämnades alla åt fru Fortuna som log relativt hult mot de få som vågade satsa några jetonger på rött eller svart. Efter det att ordföranden varnat för alla s k säkra system vågade sig ingen på att pröva på något sådant i hellersk efterföljd. På kvällen blev det en sista gemensam samling på hotellet med ytterligare information av Dag Hedman och allmän avtackning. De flesta drog sig sedan in mot några av de trevliga restaurangerna inne i ”la vieille ville”. En grupp var tvungen att återvända följande dag men de flesta blev kvar i ytterligare två dagar och de som så önskade hade möjlighet att åka upp till byn Gorbio där Frank Heller brukade fotvandra eller via en väg uppkallad efter drottning Astrid ta sig över den italienska gränsen till Ventimiglia eller San Remo medan andra turistade i Nice.

Summa summarum en mycket lyckad resa enligt det allmänna omdömet. Nästa år blir det en kortare resa – till Halland – men för år 2014 planeras en längre tur till Wien och Budapest.

Julbord ersätts av franska sånger

Den planerade julbordet för Frank Hellersällskapet på Casino Cosmopol i Stockholm den 13 december ställs in. Det var uppenbarligen ingen bra dag att ha en träff på. I stället bjuds medlemmarna in till en fransk chansonafton den 6 december kl. 18. Då sjunger Maria Henningson och Lars Textorius visor av bl a Brassens, Brel, Gainsbourg och Piaf. Därefter blir det en god måltid med vin och kaffe. Detta för det facila priset av 200 kronor. Ni får även chansen att möta andra frankofiler för detta är ett samarrangemang med Vänföreningen för det svenska studenthemmet i Paris där såväl sällskapets ordförande som Björn Kinberg är medlemmar. Den sistnämnde kommer att berätta för auditoriet om hur han gick i närkamp med fransk byråkrati för att få reda på var Frank Hellers villa St Yves låg i Menton. Och vi 
som var med på resan kan väl också bidra med ett och annat som var minnesvärt. Adress: Oscarshemmet, Rigagatan 3 nb. Kod: 2460. Anmälan senast den 29 november till gwessberg1@gmail.com

Bankgiro ersätter plusgiro

För att göra livet lättare för vår kassör byter vi nu till att alla ekonomiska transaktioner skall gå via bankgiro i stället för genom plusgiro. När ni härnäst (det vill säga snarast) betalar in er årliga skärv för medlemskapet gör ni det genom att sätta in 150 kronor (alternativt 200 kronor för par) på konto 116-6842. Glöm inte att ange avsändare och om ni skaffat eller bytt e-postadress.

Helsida om Heller i Svenska Dagbladet

Den 15 oktober handlade understreckaren i Svenska Dagbladet om Frank Heller. Leta på tidningens nätsida under Kultur så hittar ni den intressanta artikeln Ett svenskt deckarunder fyller 100 år av vår medlem, fil. dr. Cecilia Lengefeld.

Prenumerera på Parnass

Den gemensamma tidskriften för alla litterära sällskap som är med i DELS heter Parnass. Den utkommer med fyra läsvärda nummer per år. Innehåller förutom en mängd intressanta artiklar även ett kalen-darium för medlemssällskapen. I det senaste numret, som har Stig Dagerman som tema, har inledningsessän skrivits av vår förlängda styrelsearm i Nya Zeeland, Ivo Holmqvist.
Prenumerationen kostar 190 kr för oss medlemmar. Kontakta: medlemsservice@isydistribution.se

Årsskrifter
Ivo Holmqvist har även bidragit med en lång och berömmande recension av Frank Heller på Rivieran i tidningen Kulturen. (Den kan ni läsa på tidningenkulturen.se  sök på frank heller och andra författare på rivieran)  Arbetet med 2013 års skrift om Frank Heller och översättningarna har pågått i månader så vi kan nog säga att den blir klar i god tid före nästa årsmöte. Redaktören Dag Hedman har lovat att gästa Stockholm  under senvintern och hålla ett litet föredrag om den.
Även det följande årets skrift om Frank Heller och filmen är under förberedelse.

Recensionen: Bo G Hall: Stölden av Eiffeltornet
Min upplaga av denna roliga Hellerbok är den tredje. Tydligen var den på sin tid – utgivningsåret är 1931 – trots depression och annat elände ordentligt uppskattad. Och det med rätta – för förvisso håller den hög sernersk klass. Det är faktiskt förvånande att boken inte togs med i den samlingsutgåva med nytryck av hans främsta verk som Bonniers lät göra under fyrtiotalets sista år. Man kan bara undra varför.
Teckningen på omslaget – tyvärr framgår inte konstnärens namn – visar ett eiffelskt torn som fått damaskförsedda skor. Allra överst utrustat med en mariannesk luva och 
tricoloren är byggnaden på väg bort. Detta stämmer nu inte alldeles med bokens innehåll eftersom det berömda tornet där hela tiden står stadigt kvar på sin gamla plats vid Marsfältet. Däremot erbjuder det en utmärkt miljö för den avslutande upp-lösningen som sker åtskilliga meter upp från marken. 

Nå, handlingen inleds – kanske inte helt överraskande – i den av författaren så älskade miljön på Rivieran nere vid den ljumma Medelhavskusten. Där möter läsaren en gammal bekant som figurerat i Filip Collins tidigare äventyr i Köpenhamn och på Korsika, nämligen äventyrsför-fattaren Rikard Hegel; ett av Gunnar Serners alter egon. Trött på skrivandet ger han sig in i en ny bana som privatdetektiv och trasslar till det alldeles förfärligt – befarar rentav till slut att tvingas till ett tämligen obehagligt möte med fru Giljotin.
På vägen dit möter en mandelögd späd kvinna – med ständigt skälvande och oemotståndliga näsvingar – som lockar in Hegel på konstiga uppdrag där Panama-skandalen fyller en viktig funktion. 

När boken kom ut var väl kunskaperna om dessa händelser rätt allmänt spridda, vilket knappast är fallet idag. I korthet gick de ut på att stora delar av det kapital som skulle hjälpt fransmännen att gräva kanalen för-snillades och företaget gick i konkurs. Först senare utfördes arbetet av amerikanska företag.

Amatörspanaren Hegel följer olika spår vilka rätt snart via en lång och skakig tågresa för honom till den franska huvudstaden och ett antal – ofta miss-lyckade – försök att träffa sin vackra 
uppdragsgiverska. I Paris följer så – som vanligt hos Serner – ett antal träffsäkert skildrade ögonblicksbilder från hotell- och restaurangvärlden. Detta var som bekant en orolig tid i fransk politik; regeringarna avlöste varandra och extremrörelser dök upp på båda ytterkanterna inom parti-väsendet. Längre fram skulle ju detta leda till tvister, Blums folkfrontsregering och annat. I den hegelska världen hotar en ”stark” man att ta över och kasta det gamla styret över ända.
Men så farligt blir det nu inte. Först långt fram i boken uppträder den för oss så välkända trion: professor Pelotard/Filip Collin och dennes medhjälpare Lavertisse och Graham. Med deras hjälp ställs givetvis allting så småningom till rätta i vad som med en banal fras kan beskrivas som en fartfylld final, där Eiffeltornet kanske inte är stulet men alldeles definitivt ockuperat av de tre. 
Som vanligt lönar det sig att granska Serners text efter roliga parafraser och travestier som man kanske inte lägger märke till vid den första läsningen. Ett exempel ges redan i bokens öppningsrader där Hegel mardrömmer om sin alltför tidiga hädanfärd. Med hänvisning till den franska rättvisan citeras den kända parollen Frihet, Jämlikhet och Broderskap. Men det sker med en blinkning till förbudet i Code Napoleon (för det är väl där det står?) mot att låta eftersöka ett faderskap (la Paternité). I stället låter författaren hån-skrattande underkänna ”La Recherche de la Fraternité” – och alltså därmed möjligheten att uppnå broderskap  inför mötet med domstolen och i förlängningen doktor Guillotins uppfinning.
Gunnar Serner läste själv ett avsnitt ur boken den 11 december 1931 i radion.
Boken översattes till tyska 1934 och kom ut  i en ny upplaga 1941. I Sverige har den 
inte tryckts om.